EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Kuba har alltid kämpat för frihet.
100 000 dog, och även om vi förlorade kriget, hade landet förändrats.
FÅNGADE AV DOLLARN
STRYPTA AV MAFFIAN
Det är ingen tvekan om att Meyer Lansky hade skadat Batista, grundligt.
FÖRFÖRDA AV ETT LÖFTE
Det var ingen lögn. De hade inte lovat någonting.
De lovade en revolution. De gav dem en revolution.
FÖRBLINDADE AV HJÄLTAR
De här männen skulle antingen bli martyrer,
eller nationella hjältar.
En revolution!
Fidel Castro!
VILLIGA ATT OFFRA
Han sa åt Chrusjtjov: "Du borde släppa lös hela sovjetiska kärnvapenarsenalen."
En apokalyps.
MEN ALDRIG ATT GE UPP
Kuba kommer aldrig att böja knä.
Kuba har alltid varit en ö av ytterligheter.
En stor smältdegel av karma, kulturer och konflikter.
Till denna dag kan Kubas nostalgiska prakt och dess extrema fattigdom
hittas bara kvarter från varandra.
Än mer påfallande är en sekelgammal klyfta mellan Kubas berömda havsnära romantik...
...ofta reserverad för turister...
...och det eviga hotet om polisbrutalitet.
Hur kunde Fidel Castro vara Batistas fånge och sedan bli nationalhjälte?
Varför blev Ernesto "Che" Guevara, en argentinsk läkare,
sedan en fanatisk gerillastridande?
Och hur blev radion det avgörande vapnet i Kubas revolution?
I mer än 500 år har Kuba varit ärrat av fattigdom och förtryck.
Men det kubanska folket har aldrig gett upp drömmen om frihet.
1953 styrdes Kuba av armégeneralen Fulgencio Batista.
Han hade tagit makten i en militärkupp.
FÖDD I BANES, KUBA, 1901 DIKTATOR OCH MÅNGMILJONÄR
Maffian belönade honom rikt
i utbyte mot kontroll av öns hotell och kasinon.
Allt motstånd mot Batistas styre omintetgjordes brutalt.
Kuba är den största ön i Västindien.
Här, liksom på andra håll i Sydamerika, Bolivia, Argentina, och Colombia,
var år 1953 präglat av en allvarlig politisk omvälvning.
Kuba var en tidsinställd bomb.
Anarki lurade...
S. RAFFY JOURNALIST
...bakom en fasad av strikt auktoritet under Batistas diktatur.
Han var vid makten tack vare USA,
men landet var i ett tillstånd av anarki.
Det fanns ett stort antal tidningar, en extraordinär mångfald.
Det var inte en diktatur som man hörde om ofta, det var något annat.
Studenter, arbetare, och fd soldater gjorde uppror.
Revolterna var utbredda...
...men oftast rann de snabbt ut i sanden.
Det fanns för många pseudo-revolutionära.
VICTOR DREKE KUBANSK REVOLUTIONÄR
Många sa att de skulle
störta Batista och att de skulle göra allt möjligt.
De samlade in pengar...
...och köpte vapen. Några sa att de hade vapen redan.
Men dessa vapen nådde aldrig verkliga revolutionärer, som stred i fält.
Under karnevalen den 26 juli 1953 försökte en ung advokat vid namn Fidel Castro,
tillsammans med sin yngre bror, Raul, och ett hundratal rebeller
gripa Moncada, landets näst största militäranläggning.
Deras plan var nästan galenskap.
Deras motståndare var långt fler och hade mycket mer vapen och ammunition.
När det kommer till kritan...
M. ZEUSKE HISTORIKER
...måste en ledare vara villig att riskera livet för sin sak.
Det var innebörden i attacken.
Efter Moncada var jag övertygad om
att kamrat Fidel Castro skulle bli
vår obestridliga ledare, vår Comandante.
Attacken mot Moncadas baracker var ett extremt misslyckande.
Nitton försvarande soldater och sex rebeller dödades rakt av.
Castros återstående män flydde med Batistas polis hack i häl.
Jakten blev ett blodbad.
Poliser och soldater fångade och avrättade 55 rebeller på plats.
Bröderna Castro och resten av deras kamrater greps.
Fidel blev aldrig...
R. MENIER REBELL
...vald till något på universitetet. Han förlorade alltid.
Men han attackerade Moncada-basen,
och det är en mycket viktig sak i kubansk historia.
Den 16 oktober 1953 ställdes Fidel Castro inför rätta.
Som advokat valde han att försvara sig själv.
Castro försvarade sig häftigt
med kanske ett av de mest kända försvarstalen någonsin.
Han hävdade att historien skulle frikänna honom.
Talet hölls vid rättegången och skrevs sedan ned ur minnet.
Vissa delar skrevs om, och det smugglades ut från rättegången,
för att användas för propaganda.
Den meningen: "Historien kommer att frikänna mig"...
E. K. FD STATSÖVERH.
...citeras än i dag, av politiker på alla sidor.
På så sätt gjorde han ett avtryck,
och det är något jag beundrar hos honom.
FÖDD I BIRÁN, 1927 ADVOKAT, GERILLAMAN
Domstolen dömde Fidel Castro till 15 års fängelse.
Hans bror Raul och andra rebeller dömdes till mellan 10 till 13 års fängelse.
Castros svärfar Rafael Jose Díaz-Balart
var minister i Batistas kabinett.
Castros motståndare och belackare sa att endast hans ingripande räddade Castro
från ett dödsstraff.
Díaz-Balart var minister...
A. VECIANA STUDIEVÄN
...och han talade med Batista. Han sa:
"Fidel är gift med min dotter. Du dödar alla,
men försök att inte få honom dödad."
Fidel Castros fru, Mirta Díaz-Balart, skilde sig från honom
då han satt i fängelse år 1955.
Deras son Fidelito växte upp med sin mor.
Ingen visste vad som skulle hända.
Min syster var ju där, jag minns att hon...
W. DÍAZ-BALART SVÅGER
Hon hade ju ett barn, och vi försökte rädda dem.
På Kubas gator fortsatte Batistas översittare att krossa
alla tecken på revolt eller uppror.
Fängelset, å andra sidan,
var relativt bekvämt för bröderna Castro och rebellerna.
De hade god kontakt i fängelset. De hade ett bra bibliotek,
och kunde läsa en hel del, och prata.
Och Batista som alltid ville vara älskad, i synnerhet av mödrar, meddelade
på Mors dag, vilken är mycket viktig i Kuba,
att han skulle släppa fångarna. Så Castro kom ut.
Efter 18 månader gav president Batista en amnesti
åt de män och kvinnor som hade attackerat Moncada-förläggningen,
trots att de hade dödat flera soldater.
Fidel Castro och hans yngre bror Raul var fria män igen.
Sånt är möjligt i en normal rättsordning.
Och särskilt i mer flexibla
rättssystem, såsom i Latinamerika. Den makt som en president har där
gör att han kan göra allt. En politisk benådning
är en del av ritualen.
Fidel Castro firade sin amnesti som en enorm seger.
Tillsammans med sin bror och kamraterna
skröt han om att han skulle lämna Kuba för Mexiko,
och förbereda sig för en ny revolution, därifrån.
Det var en period på några månader, mycket kort,
då de båda mätte varandras styrkor.
JP CLERC STATSVETARE
Batista betraktade Castro och försökte avgöra
om han hade lugnat ner sig. Om fängelset hade fått honom att mjukna.
Men vi vet att fängelser aldrig lugnar politiska motståndare.
Den 26 juli, 1955, på dagen två år efter attacken mot Moncada,
gav bröderna Castro sin rebellgrupp ett nytt namn.
Den 26 juli-rörelsen.
Fidel är en handlingens man
som gör det han säger, och inte bara säger det.
Och när han sa något,
såg han till att alla var övertygade,
även om det tog 48 timmar att göra det.
Alla kunde ha somnat, men han fortsatte att argumentera.
Sen såg han folk i ögonen och sa: "Är du övertygad nu?"
Som de hade sagt när de släpptes ur fängelset,
lämnade bröderna Castro Kuba, tillsammans med andra medlemmar i deras grupp.
De for till Mexiko där de planerade att träna, omgruppera,
och bli spjutspetsen för revolutionen.
Några av hans anhängare var också tvungna att åka till Mexiko.
Några av dem ville återvända,
som Castro.
Vissa gillade helt enkelt inte
det politiska klimatet i Kuba längre.
Mexiko hade befriats av en revolution, 40 år tidigare.
Kubanerna ville följa detta exempel.
Flera andra exil-kubaner gick med i bröderna Castros 26:e juli-rörelse.
De såg också Fulgencio Batista som en brutal diktator.
I Mexiko mötte bröderna Castro även en argentinsk läkare
som hette Ernesto "Che" Guevara, och som senare skulle bli en ikon
för den revolutionära vänstern.
Fidel Castro och Che Guevara möttes
hemma hos några mexikaner
som hade stöttat den mexikanska revolutionen.
De stödde revolution i allmänhet.
De delade en latinamerikansk nationalistisk känsla,
och en anti-amerikansk känsla, vilket var nästan samma sak.
Jag tror att han var argentinsk.
H. V. REVOLUTIONÄR
Det var till en början lite konstigt för oss,
eftersom vi är latinamerikaner,
men från en ö.
Vi är från Karibien.
Vi har våra egna egenskaper.
Under sommaren 1955 omorganiserades gruppen i Mexiko.
Fidel Castro var dess oomstridde ledare.
Ernesto "Che" Guevara var fortfarande i skuggorna.
Det tog tid att övertyga andra kubaner att acceptera denna utlänning.
Vi hade förmånen att leva tillsammans med Ché
i ett hus som vi hade i Mexiko City.
G. ALONSO REVOLUTIONÄR
Han var en mycket speciell person. Han hade en stor personlighet.
Annorlunda men mänsklig, mycket mänsklig.
Che Guevara var läkare, och övertygad, latinamerikansk marxist.
M. ZEUSKE KÖLN UNIV.
Inte en klassisk byråkratisk kommunist, i sovjetisk stil.
Rollen passade honom. Och han hade blivit rekommenderad av Raúl,
så han var en av få utomstående att bli accepterad.
Che Guevara var bara 27 när han mötte bröderna Castro.
Han hade just tagit medicinsk examen, och korsade Sydamerika med motorcykel.
Nu ville han gå med i kampen för de förtrycktas rättigheter
och de underprivilegierades, särskilt bland lantarbetarna.
Che Guevara blev teoretikern i gruppen.
Fidel och Raul var fast beslutna att göra sina idéer till handling.
Från början stod Raul Castro Guevara särskilt nära,
eftersom han var kommunist.
FEM ÅR YNGRE GICK INTE UT HIGH SCHOOL
Raúl var alltid tvåa. Han var lillebror, helt klart.
Men han hade en egen personlighet. Han hade gått med
kommunisterna mycket tidigare, den unga kommunistiska gruppen.
Han var mer radikal än sin bror.
Under sin ungdom besökte Raul Castro Europa
där han träffade andra unga kommunister.
På 50-talet delade järnridån Europa i öst och väst.
Den sovjetiska diktatorn Josef Stalins personkult
fortsatte två år efter hans död.
Under sin resa kontaktades Raul
av en man anställd på den sovjetiska ambassaden i Mexiko.
Jag träffade den unge mannen, han var 22 år då...
N. LEONOV F.D. KGB
...av en slump.
Vi var passagerare på samma fartyg,
Andrea Gritti, på väg från Genua till Latinamerika.
Hans hytt var bredvid min, vi var i ungefär samma ålder.
Vi hade ett gemensamt språk, eftersom jag talade spanska.
I Mexiko hade KGB nära band till kubanerna.
Genom Raúl Castro...
...mötte jag även Che Guevara
och Fidel Castro...
...eftersom de tillbringade så mycket tid tillsammans.
De var mycket intresserade av en sovjetisk man i allmänhet.
De ställde många frågor.
Fidel Castro var säker på att alla kubaner skulle komma att stödja rebellernas sak.
Men till skillnad från Che Guevara och brodern Raul
trodde han inte på en kommunistisk revolution.
Han var inte kommunist. Trots myten,
och trots vad så många av mina käraste
och välmenande kollegor säger, som till och med kan ha känt honom bättre.
Före 1960, eller 61-62, var han absolut inte kommunist.
De mexikanska myndigheterna ville inte se beväpnade aktivister i landet
och lät snabbt gripa dem.
Bröderna Castro och Ernesto Guevara hamnade återigen i fängelse.
Intrycket jag fick när jag träffade honom, precis som med Che Guevara och Raúl,
var det ganska anmärkningsvärt.
Jag minns att jag talade med en nära vän till mig efteråt,
som jag delade alla mina intryck om kubanerna med.
Jag sa till honom att dessa killar antingen skulle bli martyrer,
offer för en revolutionär kamp,
eller nationella hjältar.
Och det var vad som hände.
En blev martyr, den andra blev en hjälte.
När Fidel släpptes ur fängelset
föreslog han att inrätta...
...ett nytt vapenträningsläger i Yucatan.
När hans män utbildades i det mexikanska inlandet,
flög Castro till USA för att samla in pengar
från sympatiserande exilkubaner.
Fidel reste till USA.
Han besökte de platser
där José Martí hade varit
och samlat in pengar till ett krig mot det spanska kolonialstyret.
Där träffade han exilkubaner som bodde i USA,
han höll tal, och förklarade sitt program.
Sen skickade han runt en hatt och sa: "Hjälp revolutionen om du kan."
1956 använde Fidel Castro pengarna han hade samlat in
för att köpa en båt för resan tillbaka till Kuba.
Han köpte "Granma", en 60 fots långfärdsbåt,
av en sympatiserande vapenhandlare.
För kubanska rebeller blev båten känd som "Granma".
Idag är den en av revolutionens mest firade monument
som visas upp på ett museum.
Det var ett gammalt, övergivet fartyg, och det var alldeles för litet.
Det köptes för ett mycket lågt pris för ett fartyg av den storleken.
Det var överfullt när alla 72 eller hur många de nu var, bordade det.
Det var dåligt planerat och organiserat. Liksom nästan allt annat.
När vi...
...såg fartyget var det höljt i dimma,
och vi kunde inte se det klart.
Men vi visste att vi hade en båt,
och vi var mycket glada.
1955 var Batistas väpnade styrkor inte mindre än 35 000 män.
Hans armé och flygvapnet var väl försedda och beväpnade
av Kubas närmaste allierade, USA.
Förbindelserna mellan Kuba och USA blomstrade fortfarande,
och det exemplifierades av besök av högt uppsatta personer.
Här ses president Batista gå ombord på den
guidade missilkryssaren USS Canberra.
Men Castro skrämdes inte av sådana odds.
Den 25 november satte han och hans män segel mot Kuba.
Flera år senare återupplever kubanska historiefans expeditionen.
Med 82 män plus proviant och vapen ombord
var Granma farligt överbelastad.
De var en liten skara gerillamän...
SERGE RAFFY BIOGRAF
...och de gick ombord på det gamla fartyget,
Granma, som skulle bli legendariskt.
Vi var mycket oroliga.
G. A BESÄTTNINGSMAN
Eftersom de hade sagt 1956
att vi skulle vara antingen fria, eller martyrer.
När de avseglade från Mexiko på båten Granma till Kuba...
NIKOLAI LEONOV KGB
...visste de att de skulle bli mötta av underjordiskt motstånd.
Färden tog två dagar längre än väntat.
Den överbelastade båten tog skada i grov sjö.
Vi var ute i nästan fyra dagar
i en mycket kraftig storm.
Alla var sjösjuka. Jag tror att bara ett fåtal
kamrater skonades.
Jag kan inte simma, men har arbetat till sjöss,
så jag blir inte sjösjuk så lätt.
Men jag blev väldigt sjuk.
Jag spydde nästan hela resan.
Efter sju dagar till havs nådde Granma en vik vid sydöstra Kuba...
...och stranden Las Coloradas.
Idag är hela regionen en nationalpark.
Och provinsen kallas Granma,
efter båten och dess landsättning den 2 december, 1956.
Castros ankomst har iscensatts om och om igen,
som här, i en sovjetisk tv-film.
I skydd av mörkret gick 82 gerillamän,
däribland Fidel och Raul Castro, i land på fast mark.
Che Guevara hade humor.
"FIDEL CASTRO, UNE VIE" JP CLERC
Han sa att det inte var en landsättning
utan att det var ett skeppsbrott.
Sjömän berättade senare för mig att
det var ett mirakel att vi överlevde, med så många män ombord.
På grund av förseningen hade Fidel Castros förstärkningar på Kuba gett sig av.
Männen var ensamma.
Fidel Castro hade förstås inte tillkännagivit ett datum för återkomsten.
Men för att göra intryck och få uppmärksamhet
efter ankomsten hade han i förväg
släppt ut ett manifest
där det stod att han skulle störta diktatorn,
men det stod inte när.
Så på ett sätt
hade tyrannen
blivit förvarnad.
I stället för sina kamrater stod gänget från Granma
öga mot öga med soldater från Batistas armé.
De hade automatvapen.
Och vi hade bara
vapen med ett enda skott.
Så vi var ju mycket
dåligt förberedda för att
hamna öga mot öga med armén.
Som i attacken mot Moncada- kasernen tre år tidigare,
hade inte Castros män en chans mot armén. De stod återigen inför en katastrof.
År 1956, när han anlände den första december...
A. DEPALMA JOURNALIST
...visste Batista om det, så hans plan kom dit,
och de flesta dödades eller tillfångatogs.
Så nära kusten, och med få möjligheter till skydd,
hade Batistas flygvapen inga problem att träffa rebellerna.
På morgonen började de att bomba
och beskjuta hela området.
Det var mycket...
Det var mycket svårt.
En svår situation för oss.
Vi hade varit sjösjuka
under fyra dagar,
och gått tre dagar utan mat.
Och vi hade inget vatten.
En dag vaknade jag och fick höra att Fidel hade gått i land i öster.
Jag sa: "Sierra Maestra är här,
havet är här, och Fidel är här,
så de kommer att misslyckas, de blir dödade."
Efter att Granma hade anlänt till Las Coloradas
blev de flesta rebellerna dödade i striderna,
som ägde rum vid Alegria de Pio.
De få överlevande flydde till vildmarken i bergskedjan Sierra Maestra
runt Kubas högsta topp, Pico Turquino.
Av de 82 passagerarna på Granma, dödades fler än 50 personer.
Batistas styrkor visste från början inte vem bland rebellerna som var död.
Castros försök att inta Kuba tycktes återigen ha misslyckats.
The New York Times och de flesta andra nyhetsorganisationer runt om i världen
hade en artikel som sa att upproret hade tillintetgjorts av regeringen,
och att de flesta rebellerna hade dödats, inklusive ledaren, Fidel Castro.
Av de 82 männen ombord dödades flera dussin,
kanske till och med de flesta.
Några lyckades omgruppera sig,
andra gav bara upp
och de for hem,
och sa att de skulle motsätta sig regimen på andra sätt.
Men, å andra sidan, det var några som
gradvis, efter några dagar, lyckades omgruppera sig,
och de gav sig sedan av därifrån,
till en sedan tidigare förberedd plats.
Detta var början av Sierra Maestra-fälttåget.
Vi åt inte varje dag. Vi åt när vi kunde.
Om det inte fanns någon mat, kunde vi inte äta.
Än en gång, som efter Moncada-attacken,
hade bröderna Castro undkommit döden,
precis som Ernesto "Che" Guevara.
De gömde sig i den avlägsna djungeln, levde av jorden
och höll en så låg profil som möjligt.
Castro visste att han måste återfå styrkan och rekrytera nya män
innan han fortsatte sin revolution.
Kuba censurerades. Det fanns inte fria nyheter.
J. SUCHLICKI EXILKUBAN
Så ingen visste vad som hände. Regeringen sa:
"Vi dödade alla i Sierra Maestra.
Vi dödade Fidel Castro."
De var kommunister som försökte ta över Kuba.
CASTRO LEVER OCH STRIDER I BERGEN
Den 24 februari 1957
meddelade en löpsedel i The New York Times
om att Fidel Castro hade överlevt.
Via kontakter i Havanna
hade han lyckats smuggla in
New York Times-journalisten Herbert Matthews.
AV HERBERT L. MATTHEWS
Vad Matthews skrev i sin artikel...
Det är en serie om tre artiklar.
Den första kom en söndag i februari 1957.
På den övre halvan av framsidan av The New York Times,
i förmodligen den största kanalen för en nyhetshändelse
nånstans i världen vid den tiden.
Han fick täckning över hela världen.
Matthews presenterade Fidel i sin artikel som en Robin Hood
som bara ville hjälpa människor,
som inte önskade makt för sin egen del,
ville återställa den konstitutionella regeringen
och var en vän av det amerikanska folket.
Matthews artiklar i The New York Times gav ett uppsving för 26:e juli-rörelsen,
och han gjorde nästan en mytisk figur av Fidel Castro.
Det sägs att Castro sände sina 18 soldater i cirklar genom djungeln
för att få Matthews att tro att han hade en mycket större armé.
Tänk er 18 män, en av dem i en vit tröja...
...som kom tillbaka en gång, i en vit tröja.
En andra gång, en vit tröja.
Jag kan inte tro, jag kan bara inte tro, att någon reporter
skulle kunna bli lurad av detta.
Det var vad de hade, där.
Så all denna samlade information tyder liksom på att det är en myt.
För att fortsätta att presentera sig själv som Kubas frälsare
imiterar Fidel Castro öns nationalhjälte, José Marti,
som ett århundrade tidigare hade antänt Kubas kamp
mot den spanska koloniala dominansen.
Alltifrån organisationen, med en militär expedition utomlands,
och sedan förflyttningen på fartyg eller båtar,
till Kuba, och gerillakampen där,
som sen skulle expandera till ett inbördeskrig.
I allt detta imiterade Fidel José Martí.
För blivande unga revolutionärer...
F. M. HEREDIA FILOSOF
...var Martí en idol, eftersom han hade gjort vad de ville uppnå.
Castro lät filma sig och sina män vid foten av en staty av Martí.
Inför den amerikanska pressen presenterade Castro sig som USA:s vän.
För det kubanska folket beskrev han USA som Spaniens efterföljare.
Och som Martí hade kämpat mot den spanska ockupationen,
skulle han befria Kuba från USA och deras marionett, Batista.
Efter 1952 var Batista i behov av att USA skulle ta ställning,
vilket nog var som: "Han är en bitch, men han är vår bitch."
Fulgencio Batista, USA:s bitch,
var fortfarande på god fot med regeringen i Washington.
Här fanns lite oro över en grupp rebeller som gömde sig
i de kubanska bergen.
Kuba var som Kanada är nu.
Kuba... Kanada är en vän.
Vi förväntar oss inte att Kanada ska bli ett antiamerikanskt land
och gå emot USA.
USA:s mentalitet var att det var en liten revolution där.
Batista är vår allierade, han är vår vän.
Han tar hand om det. Vi har inte mycket att oroa oss för.
Amerikanerna fortsatte att stödja Batista.
De kontrollerade effektivt livet för Kubas rika klasser
liksom dess turism och export.
För sin del började Sovjetunionen att sprida
antiamerikansk propaganda i det latinska Sydamerika.
När Castros for tillbaka till Kuba...
CHRIS SIMMONS F.D. DIA
...började ryssarna... KGB började förse dem med information.
Till en början...
ALEXANDER KAPTO FD AMBASSADÖR
...utvecklades gerillan med avsikten...
...att bli av med Batistas diktatur...
...och den pro-amerikanska regimen.
För att uttrycka det enkelt, att kasta ut amerikanerna ur Kuba.
Fidel Castro spelade med Sovjetunionen,
men han spelade alltid flera spel på samma gång.
I början var det bara två eller tre nya upprorsmän
som anslöt sig till Castros grupp, per månad.
Bland dem var Fidels sekreterare, Celia Sanchez.
De poserade för journalister med sina vapen
och gjorde skrämmande uttalanden om regimen.
Castro såg sig själv som ledare för alla som motsatte sig Batista,
och som skulle gå med honom i revolutionen.
Han brukade säga att revolutionen varken är vänster eller höger,
det är ett steg framåt.
Efteråt sa han att han hade varit kommunist hela sitt liv.
Han hade aldrig varit, blir aldrig kommunist.
Han har jämt varit opportunist.
Det var början av Sierra Maestra-fälttåget,
men det hela var mycket litet.
Det sägs att de var 12 personer.
Och i ett mycket katolskt land
grundat av Spanien, var ju de 12 Kristi lärjungar.
Men det var nog några fler kvar av de 82.
För att motivera gruppen antog Castro, en tidigare jesuitstudent,
även religiösa ritualer.
Naturligtvis tog rebellerna med sig...
L. GONZÁLEZ "KUBA POSIBLE"
...sina traditioner till Sierra Maestra. De var mycket enkla människor.
Det var folk från...
...småstäder.
Sedan visade Fidel upp sig, med bilden
av Vår Fru av El Cobre.
Rebellerna bär även bilden av Vår Fru av El Cobre
på sina uniformer.
Det var en uppvisning i oskuld och fromhet.
Men ingen sida satte mycket värde i det hela.
Rebellerna var hänsynslösa.
I detta kända foto sätter Raul Castro en ögonbindel på en man som ska skjutas.
Fiender, både Batistas soldater, och de som betecknades som förrädare
blev ofta avrättade.
Batistas armé dödade även de som bara var misstänkta för att stödja Castro.
Jag arbetade på ett av fälten.
Plötsligt hörde jag skotten.
D. ALARCÓN BONDE, SIERRA MAESTRA
Jag gömde mig bakom ett träd, och försökte se vad som hände.
Jag såg soldater...
...som sköt mot mitt hus.
Jag vågade inte göra något.
Sen såg jag min fru, en enkel bondflicka.
De tog ut henne ur vårt hus, släpade ut henne, genom trädgården.
Hon var redan död.
Hunden sprang för att försvara henne.
En soldat såg detta och sköt honom. Han dödade min hund också.
Efter att ha begravt sin hustru, tog bonden Dariel Alarcón
och anslöt sig till revolutionärerna. Han gav dem mat och husrum.
Fidel Castro var smart,
eller human nog, att behandla sitt folk anständigt,
och han fann snart förstärkningar,
vilket innebar att
efter en sådan dålig start
kunde gerillagruppen organisera sig
på ett effektivt sätt.
Som förut kom inte Fidel Castros största framgångar
genom strider, men genom hans propaganda.
Redan på 50-talet
i början av televisionens tidsera,
och massmedia, var Fidel en av de få
som begrep att segra inom politiken innebar att bearbeta media.
Det är inte samma sida av friheten som kraften mot den.
Alla från Sierra Maestra är med oss.
Vi har tänt gnistan för revolutionen.
Vi lider gärna i kyla och regn,
och från det hårda livet i bergen.
Detta är bara början.
Den sista striden kommer att utkämpas i huvudstaden. Var så säker.
Castros rörelse var bara en av flera oppositionsgrupper.
I Havanna utförde flera motståndare till Batista,
bland dem fackföreningar och oppositionspartier,
sitt motståndsarbete i hemlighet.
Men diktatorn lät sig inte skrämmas.
Han hävdade till och med att han inte hade någon opposition alls.
Det var strejker och demonstrationer,
det var terrorism, och våld i städerna på Kuba.
Så det fanns en rörelse, en anti-Batista-rörelse.
Ingen var egentligen en supporter till Batista,
så många människor anslöt sig till anti-Batista-rörelsen.
Det ledde till bristande överensstämmelse och ett tillstånd av kamp.
Vi hade försökt uppnå saker genom dialog
och diskussioner, på ett fredligt sätt. Det enda återstående alternativet
var att ta till vapen, och våldets väg.
Den 26 februari 1958
hölls ett internationellt Grand Prix i Havanna,
inför åskådare och journalister från hela världen.
Favoriten, den argentinska super- föraren Juan Manuel Fangio,
försvann före loppet.
Den kubanska oppositionen i Havanna
tog Fangio. De ville inte skada honom,
men få uppmärksamhet för sin sak.
Polisen var förbryllad och pressen hade fullt upp.
Castro-sympatisörer hade kidnappat Fangio.
De släppte honom följande dag.
Fangio meddelade att han hade blivit mycket väl behandlad
och han dolde inte sitt stöd för Fidels sak.
Publiciteten var så positiv, för Fidel,
att även dessa händelser
som kunde ha vänt folk ifrån honom förbisågs.
Kidnappningen av racerföraren
sågs som en sorts olyckshändelse
i strävan att störta Batista.
Castro blev en mediastjärna bland olika dissidentgrupper.
Men ingen utanför Sierra Maestra visste hur liten hans armé verkligen var.
När jag gick med
i deras grupp, med Fidel och rebellarmén,
då var jag nummer 63.
Det fanns mycket få vapen, hälften av männen var obeväpnade,
men gruppen hade ökat.
Tidigare, i mitt hus, fanns det bara ett 40-tal,
och nu fanns det ett 60-tal.
Så jag anslöt mig till dem.
Jag hade ingen erfarenhet alls...
...så de gjorde mig till kulsprute-assistent.
Snart blev jag Camilo Cienfuegos kulspruteskytt.
Camilo Cienfuegos var en av de exilkubaner
som gick med i Castros rörelse i Mexiko.
Innan han gick i exil, hade han blivit skjuten
av Batistas polis under en protest.
Under striderna i Sierra Maestra
steg han till att bli en av gruppens viktigaste militärledare.
Sammandrabbningar med armén var frekventa
när Castros rörelse växte i storlek och styrka.
Konstanta gerillakrig, och känslan av att de utkämpade en hopplös kamp
dränerade styrkan hos Batistas soldater.
Trots att de fortfarande var mycket överlägsna Castros rörelse i antal,
angrep inte Batistas styrkor Castros högkvarter på Pico Turquino,
ett bevis för Castros grupp om deras överlägsenhet.
Batista samlade ihop arbetare,
eller människor utan arbete,
och han gjorde soldater av dem. Han gav dem gevär
och dåliga löner,
så att de skulle strida. De hade ingen erfarenhet,
och det visade sig att många av oss hade mer erfarenhet av att kämpa än de.
Batista hade åtminstone 35 000 soldater,
förutom polisen och underrättelsetjänsterna.
Under tiden poserade rebellerna stolt inför journalisterna,
säkra på en slutlig seger.
Batistas armé stod emot dem allt sämre,
och kunde än mindre eliminera Castros rebellgrupp.
En soldat tjänade
33 pesos i månaden.
Han riskerade sitt liv för 33 pesos i månaden.
Vi kämpade av idealism,
det är mycket annorlunda.
En man som kämpar för ideal är värd 20 soldater som kämpar för 33 pesos.
Ernesto "Che" Guevara kom till ön som läkare för att hjälpa sårade rebeller.
ERNESTO "CHE" GUEVARA FÖDD 1928
1958 kämpade han på frontlinjerna.
Än viktigare, han grundade en pirat- radiostation, Radio Rebelde,
som blev de revolutionäras viktigaste mikrofon.
Under de här
16 månaderna i Sierra Maestra...
"RADIO REBELDE", KUBA 1958
...har hela världens journalister kommit hit
och intresserat sig för...
...alla aspekter av detta gerillakrig.
Idag skulle jag vilja ta tillfället i akt
när en kubansk journalist besöker oss
att hälsa till Kubas folk,
för första gången.
De är ett folk som jag har beslutat att försvara,
eftersom jag känner dem genom handlingar och tankar
från vår ledare Fidel Castro.
Guevara var känd för att alltid sätta exempel.
Han gjorde det som han begärde av andra.
Det var mycket viktigt för honom att föregå med gott exempel.
Detta tillät honom att leda andra.
Han sa inte: "Du gör detta."
Utan: "Vi gör det tillsammans."
Detta gav honom en viss moralisk auktoritet i strid.
Tack vare Che Guevaras Radio Rebelde
lyssnade allt fler kubaner på nyheter
om Fidel Castros och rörelsens framgångar.
Hundratals anslöt sig till gruppen, tills sommaren 1958
då Castro kände att de var starka nog för en offensiv.
Under...
...våren...
...år 1958...
...kände vi oss mycket starka.
Vi var starka nog...
...att dela upp oss i flera plutoner.
Deras presskampanj var också riktad mot USA.
Det fanns ett växande intresse för att hjälpa den kubanska Robin Hood.
I USA var effekten att folk började att se på Fidel
i ett heroiskt ljus, och Batista i ett negativt ljus.
Så småningom, 1958, ledde det till att USA-kongressen fattade beslutet
att stoppa alla vapenleveranser till Kuba,
och att lämna Batista utan stöd.
Fidel Castro gav order om att starta offensiven.
Hans grupp, flera hundra män, delades i två delar,
och hälften marscherade österut, och hälften västerut.
Fidel och Raul Castro lämnade Pico med två enheter mot Santiago.
Två andra grupper kommenderade av Che Guevara och Camilo Cienfuegos
marscherade norrut mot Havanna.
Den kubanska armén hade mobiliserat alla krafter för att motverka aktionen,
vilken Castro hade tillkännagivit på radion.
Armén...
...hade skapat en operation,
kallad "FF". "Fin de Fidel." Eller: "Finishing Fidel."
Den involverade mer än 20 000 soldater...
...längs hela fronten, för att förinta gerillan.
Juli 1958 upplevde åtta dagars eldstrid.
Än en gång var Castros män på väg mot nederlag och de tvingades dra sig tillbaka
men bara för att meddela på radion att de hade vunnit striden.
Fidel Castro var en expert på
media-manipulation.
Han beslöt vad man skulle berätta. Han var advokat,
han var bra på retorik, en berättare.
Och han var fullt kapabel att lura människor,
att omvandla något mediokert till något utöver det vanliga.
Castros rebeller hade återigen flytt från Batistas armé.
Men deras radiostation kallade det en ärorik seger.
Denna nyhet upprepades kontinuerligt på Radio Rebelde.
Eftersom armén tydligen inte kunde döda, eller ens stoppa Castro,
började folket på Kuba att tro på honom.
Den andra halvan av Castros trupper klarade sig mycket bättre.
Ledda av Che Guevara tog rebellerna ett pansartåg
som fraktade vapen i staden Santa Clara.
Det var rebellernas största militära seger,
som ledde till att många av de besegrade soldaterna anslöt till Guevaras trupper.
Under tiden, i östra Kuba, gick Fidel och Raul Castro
med resten av sina trupper mot Santiago.
Hela den östra delen befann sig i krig.
Och vi kände att vi kontrollerade
hela situationen.
Och sedan, återigen ingrep USA i kubansk politik.
När Batista inte längre hade kontroll, bad den amerikanske ambassadören
honom att avgå och att bli ersatt.
Batista såg att allt var över.
Natten mellan den 31:e december och den första januari
tog några av hans kompisar, hans ministrar
eller hans kumpaner, som vi säger,
och flydde med honom till San Domingo, vilket innebar den närmaste tyrannen,
närmaste diktator.
Fulgencio Batistas era var över.
Diktatorn flydde med sina närmaste, och 300 miljoner dollar i kontanter.
Men USA lyckades inte utse en efterträdare.
Den första januari intog Fidel Castro och hans rebeller
staden Santiago utan att möta något motstånd.
Och Che Guevaras och Camilo Cienfuegos enheter
marscherade mot huvudstaden.
Vi fick order om...
...att gå mot Havanna...
...när det var säkert att Batista flydde.
Då han överlämnade makten.
Den kubanska staten föll sönder.
Men det fanns fortfarande 15 000 soldater och avsevärda polisstyrkor i Havanna.
Många förväntade sig en kupp från en av Kubas generaler,
eller en högt uppsatt polis.
Först och främst var vi inte många. Det är ett faktum som ingen tror på idag.
Den första januari, 1959...
...dagen för segern,
var vi, i Havanna, färre än 300 personer.
Och på nationell nivå var vi inte ens tusen personer.
Det är inte så att Castro besegrade den kubanska armén.
J. SUCHLICKI FÖRFATTARE
Men den kubanska armén kollapsade internt.
De var demoraliserade, och ville inte slåss,
och de ville inte fortsätta att stödja Batista mer.
Så det var en kollaps hos institutionerna, och Kubas armé.
Sedan kunde Fidel gå in i Havanna.
I både Santiago och Havanna
gjorde armén och polisen inget motstånd mot de segrande rebellerna.
Castros rörelse, tillsammans med den övriga oppositionen
firade glatt sin seger.
Fidel hade cirka 500 gerillamän.
Och jag kan säga att om Batistas folk
hade velat kämpa, och alla rika människor,
då skulle vi fortfarande avlossa skott, i Havanna.
Castros 26:e juli-rörelse
förklarade sig som Kubas befriare, och de tog över makten.
Den här staden är förstås som andra städer i dess storlek
i denna del av världen.
DOKUMENTÄR, 1959
Trots att en revolution störtade regeringen för bara 28 dagar sedan
och man förde in en ny regering.
När de kom till Havanna, mötte Castro den internationella pressen.
De frågade honom om avrättningar och mord som utförts av hans män.
Jag vill att du ska veta vad som hände under kriget.
Det finns inte en armé i den universella världshistorien
som har varit så ädel mot sin fiende.
Detta var ren revolutionär retorik.
Fidel Castro visste att hans tid som Robin Hood var över.
FIDELS HÖGKVARTER FANNS HÄR UNDER PLAYA GIRÓN-STRIDERNA
Det var ingen naiv Robin Hood som sa: "Min verkliga kamp börjar
när jag kommer till makten, och den kommer att vara mot USA."
Så hade ännu en revolution svept över Kuba.
Den här, i januari 1959, är den sista hittills,
och den är den mest kända i Kubas historia.
Men med sina löften, sina reformer,
sina stränga åtgärder och upprepade kriser
var den inte olik dem under tidigare århundraden.